Anterior în The Walking Dead la AMC...
Am făcut parte dintr-o echipă de 10 oameni la proiectul Genomul Uman,
cred că putem să-i doborâm pe fiecare dintre cei morţi.
Luptăm foc cu focul.
Am găsit un autobuz în spate.
- Acum ne putem trage respiraţia... - Dacă ne tragem respiraţia, ne pierdem viteza...
Tot ce trebuie să facem este să plecăm la DC, chiar acum.
Te-am salvat.
Ei bine, încerc să vă salvez. Pe toţi.
Stai şi ajută-ne. Şi vom merge cu tine.
Devine cam murdar pentru tine.
Mă pregătesc pentru pensionare.
Relaxându-mă.
Gândindu-mă să devin un instalator,
un cioban, sau ceva.
Acum nu păzeşti oi, Abraham.
Ochii pe premiu.
Aşa este.
Asta e fata mea.
Poate te voi lăsa să mă razi jos,
să mă faci ca fundul de bebeluş.
O voi tăia pentru tine în seara asta.
Da, doamnă.
Poate Rosita îţi poate face şi o tunsoare dacă tot face asta.
Se face din ce în ce mai mare pe gât.
Sau este sursa ta de putere.
Nu mă voi lupta cu un leu aşa de curând.
Nu aş plănui în a mă vedea
în a trimite 1000 de filisteni cu maxilarul ca de măgar.
Te vei mulţumi doar cu a salva lumea?
Da.
Ce se întâmplă?
- Noaptea trecută? - Nu.
Da, asta şi mâine.
Şi vorbesc despre acel predicator,
despre ce a făcut.
Poate sunt în urma noastră.
Poate Daryl şi Carol s-au întors.
Poate au luat harta, au găsit nişte maşini,
şi sunt pe drum.
Ne vor ajunge.
Le curăţăm drumul.
Cât va dura?
Când vei ajunge la acel terminal şi vei face ce trebuie să faci?
Depinde de un număr de factori
incluzând densitatea celor infestaţi
în zone din întreaga lume.
Zone?
Vorbeşti de rachete?
Este clasificat.
Credeam că am trecut peste asta.
Dacă trăim cu toţii?
Atunci secretul va conta?
Poate.
Oricum, viteza cu care lucrurile se vor normaliza
depinde de un număr de factori
incluzând răspândirea în funcţie de vremea,
care a fost modelată, fără dubiu
ţinând cont că maşinile, avioanele, bărcile şi trenurile
nu mai emite dioxid de carbon
în atmosferă de atâta vreme.
Schimbă un pic lucrurile
când vine vorba de patogeni transmisibili aerian.
De ce părul?
Deoarece îmi place.
Şi nimeni nu pune foarfece sau maşină de tuns în el.
Mă auzi, dră Espinoza?
Da, foarte clar.
Puteţi râde cât doriţi.
Nimeni nu se amuza.
Cel mai isteţ om pe care l-am întâlnit i-a plăcut părul meu.
Fostul meu şef, T. Brooks Ellis,
directorul proiectului Genomul Uman.
A spus că părul mă face să arăt,
şi citez: "un tip amuzant."
Ceea ce sunt.
Doar că nu sunt Samson.
Măi să fie!
Traducerea şi adaptarea: AMC & PTA subs.ro team (c) www.subs.ro
Ellen...
Ellen!
Eugene!
Eugene, eşti bine?
Predicatorul...
nu a văzut o altă cale.
Rezistă, bine?
Restul, sunteţi bine?
- Da. - Da.
Motorul a luat foc. Trebuie să plecăm de aici.
Bine, noi doi îi vom năuci,
vom curăţa calea pentru ca Maggie şi Rosita să iasă,
şi apoi cu toţii vom începe să-i lovim, bine?
Da, bine. O vom face în direct.
- Tara? - Da?
Îl acoperi pe Eugene, şi ieşi când totul va fi bine.
- Bine. - Când dau semnalul!
Du-te!
Haide, ştiu că este nasol şi înspăimântător,
- dar e vremea să fim curajoşi. - Nu este voluntar.
Este dacă nu ai altă şansă.
Deci vezi ce opţiuni ai şi poate ajuţi pe cineva.
Haide.
Sunt în urma ta.
Vezi dacă Eugene este rănit.
Sunt bine. Doar tăieturi şi lovituri.
Verifică-l!
- Este sângele tău? - Da.
Chestia asta iar s-a deschis.
Jur că tăieturile sunt mai subţiri decât părul de broască.
Doar că sângerează rău.
Trusa de prim ajutor este în autobuz.
Vom vedea ce avem.
Nu ne oprim. Suntem pe drum.
Vom găsi alt vehicul pe drum.
Misiunea nu s-a schimbat.
Avocatul diavolului, nimic mai mult...
ne-am lovit tare de un stop.
Am petrecut mult timp dând lucrurile din drum.
- Biserica este 20 km într-acolo... - Nu.
Nu ne oprim. Nu mergem înapoi.
Suntem în război, şi a te retrage înseamnă să pierzi.
Când drumul loveşte înapoi, planul este terminat.
Cu toţii ştiţi asta.
Cu toţii vom trece de asta, deoarece trebuie.
Fiecare direcţie este o întrebare.
Nu mergem înapoi!
Hei. Eşti bine?
Sunt potrivit pentru asta.
Mergem cu tine.
Tu iei decizia.
Vreau să ştiu dacă eşti bine.
Aşa se opresc lucrurile.
Nu-mi pot permite asta acum. Lumea nu şi-o poate permite.
Am primit o lovitură grea cu această răsturnare.
Sunt stresat şi deprimat să văd acea maşină răsturnată,
dar dacă spui să mergem mai departe,
eu sunt bine.
Mergem mai departe.
Mă voi freca cu nişte nămol şi voi merge mai departe.
Da.
Găsim de ce avem nevoie, aşa cum o facem tot timpul,
- pe drum. - Bine.
Nu dau cu nămol pe nimic.
Poate găsim nişte biciclete.
Bicicletele nu ard.
Bine.
Corect.
Eugene, ce faci?
Nimic.
Să mergem.
Ellen!
Ell...?
Ellen?
Ellen.
Să mergem.
Voi face o curăţenie.
Bine.
Hei.
Mulţumesc.
Pentru ce?
Pentru că ai apărut.
A luat ceva să te aduc aici,
dar acum totul este clar.
Înţelegi tu.
Puteai pleca după prăbuşire,
dar ai rămas.
- Am făcut o înţelegere. - Ei bine, o puteai rupe.
Ce urma să fac?
Vei pune chestia aia deoparte în seara asta?
De asta ce zici? O vei pansa?
Nu, o voi lăsa să ia aer.
M-am tăiat destul de urât noaptea trecută la biserică.
Da.
Am ajuns la punctul în care toţi rămaşi în viaţă sunt mai puternici.
Trebuie să fim.
Fie eşti puternic şi îi poţi ajuta să te ajute
sau eşti puternic şi te vor ucide.
Aşa că-i vei omorî tu.
Trebuie să-i ucizi şi...
Vreau să spun că nu este uşor.
Nu este adevărat.
Este cel mai uşor lucru din lume.
Lumea se va schimba, nu?
Ai dreptate.
Ai face bine să dormi. Ai luat ultima veghe.
Da.
Dar am nevoie de un fund înainte.
Chiar nu voiam să ştiu asta, dar în regulă.
Abraham!
Se uită din nou.
La secţia de autoajutor.
"Ajută-te singur."
Nu te îngrijora pentru el.
Este inofensiv.
- Sunt deja acolo. - Haide.
Omule.
Cărţile erau pe masă, le priveam.
Da, am văzut asta.
Cred că ştiu că am avut multe ocazii,
ceea ce nu este treaba lor. Nici a mea nu este.
Doar că-mi plac formele feminine
şi consider asta a fi o crimă fără victime
care oferă şi confort şi distracţie.
Poate putem pleca de aici.
Te-am căutat să-ţi mulţumesc
pentru că m-ai acoperit la autobuz.
Mi-ai salvat viaţa.
- Nu ştiu ce să spun. - Aşa ai făcut.
Dacă am făcut-o, mi-ai oferit contextul s-o fac.
- Ce? - Oricum eram terminat,
aşa că am ales opţiunea de a ajuta pe cineva.
Credeam că e banal, dar s-a dovedit a fi adevărat.
- Asta e la tine. - Tu te ocupi de asta.
Chiar dacă nu o făceai înainte.
Sunt la fel.
Ştii că poţi face asta.
Ai auzit ce am spus?
Dar autobuzul s-a răsturnat din cauza mea.
- Ba nu. - Ba da.
Am pus geam spart în rezervor.
Becurile găsite în biserică.
Autobuzul trebuia să se strice înainte de plecare.
Ne-ai fi ucis.
Nu ar fi trebuit să meargă astfel.
Sticla nu trebuia să distrugă carburantul
lângă locul de aprindere.
Am avut ghinion cu asta.
Ce naiba? De ce ai făcut asta?
Eugene, de ce...? Eugene?
De ce ai făcut asta?
Răspunde-mi.
Apreciez afirmaţia pozitivă
şi caut o cale pentru deturnare,
dar ştiu empiric şi definitiv că nu pot supravieţui singur.
- Nu pot. - Atunci ai distrus autobuzul?
Dacă nu vindec boala,
dacă nu salvez lumea, nu am nicio valoare.
- Nu aşa merg lucrurile. - Dacă nu repar lucruri,
oamenii tăi nu m-ar ţine în jur,
să împartă resursele, chiar să mă protejeze.
Ba am face-o.
Suntem prieteni.
Ne apărăm reciproc. Asta facem.
Aşa merg lucrurile.
Nu mai spune la nimeni ce ai făcut.
Îţi voi păstra secretul şi vom merge mai departe.
Ştii că ai dat-o în bară.
Încerci, dar, omule,
nu poţi face aşa ceva din nou.
N-o voi face.
Eşti blocat cu noi.
Aşa cum noi suntem blocaţi cu tine,
orice ar fi.
Nu ştiu de ce ţi-am spus.
Eu ştiu.
Bun venit în rasa umană, dobitocule.
Haide. Se face târziu.
Te gândeşti la ei?
Da.
Mă simt vinovată.
Hei.
Hei, trebuie să avem...
o mică vacanţă pe podeaua librăriei.
Nu ne mai întoarcem acolo.
Trăim pentru altceva.
Şi ei nu înţeleg asta în acest moment.
Am fost aproape să murim astăzi.
Şi nu avem o maşină.
Şi bem apa de toaletă.
Doar că mă simt foarte bine să am astea...
pentru că nu este legat de ceea ce a fost.
Nu noaptea trecută.
Este legat de ce va fi.
Nu te simţi vinovată legat de asta.
Ellen.
Suntem în siguranţă acum.
I-am oprit.
Nu trebuie să fii speriată acum.
Hei...
Este în regulă.
Nu este infectat.
Ai făcut şcoala de asistente medicale pe ascuns?
Roger şi Pam m-au învăţat.
Cred că ar trebui să stăm aici astăzi.
Nu.
Ai vreo lectură pe care vrei s-o recuperezi?
Am avut noroc ieri.
Cu toţii ne-am rănit, tu mai ales.
Am trecut prin mai rău.
Continuăm să ne mişcăm.
Poate că ne tot oprim
pentru că nu ne-am recuperat niciodată cu adevărat.
Cu fiecare minut cu care întârziem să-l ducem în Washington,
oameni mor.
Crezi că nu înţeleg asta?
După tot ce s-a întâmplat?
Vezi tu, eu chiar vreau să ajung acolo.
Nu, tu vrei ca noi să mai rămânem.
Vrei să ne oprim.
Oraşul nu este într-o stare atât de proastă.
Magazinul ăsta nici măcar nu a fost atins.
Am putea face o bază bună aici.
Am putea rămâne încă o zi, să mai adunăm nişte provizii.
Cum terminăm plecăm.
Nu am făcut-o din Houston. Nu ne oprim acum.
Ai auzit-o.
Mergem în nord.
Am scurs toaleta.
Marele râu este la la 8 km, în vest.
În cel mai rău caz, ne oprim acolo înainte să găsim o maşină.
Avem vehicul.
Şi dacă se întâmplă...
încap 1900 de litri de apă în ea.
Era şi timpul ca lucrurile să meargă în direcţia în care vrem!
Haide.
Doar o dată.
O singură dată.
Vom găsi o altă maşină.
Dacă ar fi fost vreo maşină care să merite efortul, am fi văzut-o.
Chestiile astea s-au înfundat.
Undeva în admisie.
Ceea ce înseamnă că avem un filtru cu rămăşiţe umane.
Şi nu există un colţ pe lumea asta nenorocită
care să nu se fi stricat atât de tare
dincolo de orice imaginaţie.
- Abraham? - Ce-i?
Aia merge în radiator. Admisia motorului este pe acoperiş.
Tara, Maggie!
Încă o dată!
- Încă o dată! - Abraham, stai!
Sunt mai mulţi în spate.
Am fost la opt târguri regionale,
şi la un rodeo cu ţapi.
N-am văzut niciodată aşa ceva.
A fost bunăvoinţă din acea librărie.
Este destul de deranjat, dar ar putea fi nişte provizii, haine uscate, poate?
Nu neapărat.
Pot să curăţ admisia din două mişcări.
Apoi motorul va primi aerisire,
şi asta va fi.
Aer uscat.
Îi vom da drumul.
Ce?
Rahatul ăsta este stricat.
Ellen?
AJ?
Becca?!
Nu încerca să ne găseşti.
Ellen!
Haide.
Ştiu de ce ai tunsoarea aia.
Ţi-am spus, pentru că îmi place.
Cred asta. Îmi place şi mie.
Dar cred că îţi place dintr-un motiv.
Nu eşti persoana pe care oamenii cred că eşti.
Vrei să ştie cine eşti.
Nu te înţeleg.
Dacă nu avea acea tunsoare,
ai fi probabil ca toţi ceilalţi din laborator.
Tu eşti ca toţi ceilalţi.
Cred că mulţi oameni aflaţi în poziţia ta
ar fi renunţat probabil,
dar tu nu.
Au fost oameni... mulţi de-a lungul timpului...
care s-au asigurat că nu voi renunţa.
Nu am fost numai eu.
Ba a fost.
Tu ai început asta.
Tu nu eşti ca Samson. El era cam un dezastru.
Nu te înţeleg.
Povestea sa începe...
cu acea zi când un leu l-a atacat,
şi Dumnezeu i-a dat putere să-l sfâşie.
Apoi se întoarce după o zi, este singur,
şi vede albinele că şi-au făcut stup în carcasă.
Şi mai târziu spune ghicitoarea asta oamenilor.
"Din cel ce mănâncă, ceva de mâncat."
"Din cel puternic, ceva dulce."
Şi mereu m-am gândit: "Cum naiba oamenii să ştie răspunsul"
"când este vorba doar de viaţa sa."
"Când singurul loc în care se află răspunsul este în capul său."
Ce naiba este asta?
Ce?
Aerul s-a ridicat. Iar miroşi.
Ce este asta?
Orice ar face duhoarea asta,
nu este nimic drăguţ.
Nu ne oprim.
Suntem opriţi.
Să mergem.
- Da. - Nu voi muri.
Abraham.
Nu mă voi umili.
Abraham, să plecăm de aici.
Nu voi renunţa la vas.
Staţi aşa.
- Trebuie să mergem. - Nu.
Nu, nu trebuie.
Nu ne pot auzi sau vedea.
Nu de aici.
Suntem bine.
Da, asta este definiţia binelui.
Avem nevoie de o hartă. Trebuie să fie un ocol.
N-o facem.
Am tot ocolit din Houston în Georgia.
Nu mai jucăm jocul ăsta.
Nu trecem prin asta, bine?
Nu se va întâmpla.
Ai o situaţie groaznică în spatele uşii A,
şi o situaţie groaznică în spatele uşii B.
Dacă ai noroc, găseşti plimbăreţi sau camioane stricate.
Dar mai târziu sau mai devreme vei fi încolţit.
Ori stai, ori eşti ucis.
Nu ne întoarcem. Nu ne putem întoarce.
Nu spus să ne întoarcem.
- Doar mergem la sud câţiva kilometri. - Nu.
Deja ne-am oprit din cauza unui filtru
compromis de măruntaie.
Şi se va întâmpla din nou.
Atunci îi vom lovi cu furtunul.
Rezervorul este gol, Abraham.
- Dacă stăm... - Tot îi lovim, tot ne încetinesc,
şi apoi ne opresc.
Nu spun să mergem drept.
Aşa duce drumul.
- Abraham! - Nu putem trece!
O ştiu!
Şi asta înseamnă că nu mergem în sud,
sau să ocolim, sau să mergem înapoi.
Nu.
Au dreptate.
- Hei, Abraham. - Hei, hei.
- Ce faci? Opreşte-te. - Dă-i drumul.
Nu te voi lăsa să faci asta.
- Ba da. - Hei, hei, opreşte-te.
- La o parte. - Gata! Gata!
- N-o face! Nu! - Opreşte-te!
Ţi-am spus, nu mă atinge. Nu mă atinge!
Abraham!
Nu sunt un om de ştiinţă.
Am minţit. Nu sunt om de ştiinţă.
Nu ştiu cum s-o opresc.
Nu sunt om de ştiinţă.
Eşti om de ştiinţă. Am văzut ce poţi face.
Doar ştiu lucruri.
Tu doar... "ştii lucruri"?
Ştiu că sunt mai deştept decât mulţi oameni,
ştiu că sunt un foarte bun mincinos,
şi ştiu că trebuie să ajung în DC.
De ce?
Pentru că ştiu că este cea mai bună posibilitate de supravieţuire,
şi am vrut să supravieţuiesc.
Şi dacă am putut să păcălesc nişte oameni să mă ducă acolo,
motivându-le că este important şi pentru ei,
având în vedere starea periculoasă a oraşului Houston,
starea tuturor lucrurilor..
Oameni au murit încercând să te aducă aici.
Sunt conştient de asta...
Stephanie, Warren, Pam,
Rex, Roger, Josiah, Dirk, şi Josephine.
Şi Bob.
Mi-am pierdut tăria când ne-am apropiat,
pentru că sunt un laş...
şi realitatea că ajungem la destinaţia noastră
şi dezvăluirea adevărului
a devenit cu adevărat înfricoşător.
Am încercat din toată puterea să încetinesc călătoria.
Am găsit timp pentru lucruri fine ca să nu ajung acolo...
Dar în acest moment, am realizat pe deplin
că nu mai există opţiuni agreabile.
Am greşit, oricum.
De asemenea, am minţit şi legat de T. Brooks Ellis că îmi plăcea părul.
Nu-l cunosc pe T. Brooks Ellis.
Dar am citit una din cărţile sale, şi părea genul care
care n-ar clipi de două ori la Tennessee Top Hat.
Din nou...
Sunt mai deştept ca tine.
Acum, poate că vrei să mă laşi aici...
- Hei! Hei! - Haide!
Dă-te de pe el!
- Dumnezeule. - Nu.
Eugene?
Ridică-te. Uită-te la mine.
Dumnezeule.
Eugene, ne auzi?
Eugene!
Eugene...?
Haide!
Ellen.
Ajută-mă!
Ajutor! Ajută-mă!
Ajută-mă, te rog!
Ei. Ia-i!
Ia-i. Ia-i.
Mulţumesc.
Cred că devin mai rapizi.
Stai!
Aşteaptă-mă.
Opreşte-te!
- Nu poţi pleca! - De ce?
Am misiune foarte importantă.